NAINEN PARIISISSA
YLEISÖLLE TIEDOKSI
Väärinkäsitysten välttämiseksi
haluan ilmoittaa, että en esiinny tässä elokuvassa.
Tämä on ensimmäinen itse kirjoittamani
ja ohjaamani vakava draama.
Pieni kylä,
jossakinpäin Ranskaa.
Marie St. Clair,
kohtalon lyömä nainen - onnettoman kodin uhri.
"Minut on lukittu sisään."
"Minun on nähtävä sinut tänään voidaksemme suunnitella huomista."
Tulevaisuutta suunnitellen he palaavat takaisin.
"Olemme Pariisissa keskipäivällä,
ja ennen iltaa meidät vihitään."
"Ikkuna on kiinni."
"Tyttärenne ei pääse sisään."
"Hän ehkä tarjoaa sinulle vuoteen yöksi."
"Turha yrittää."
"Tule meille. Äiti tarjoaa sinulle suojan yöksi."
"Pyydän äitiä valmistamaan sinulle vuoteen."
"Älä herätä häntä."
"En tiedä mitä tehdä."
"Älä ole huolissasi, kultaseni, huominen pyyhkii kaikki kyyneleet."
"Haluan puhua kanssasi kahden kesken."
"Vie tuo nainen ulos tästä talosta!"
"Mitä sinä tarkoitat? Kutsun äidin, hän kyllä ymmärtää."
"Hänet on teljetty ulos, siinä kaikki."
"Minun on parasta lähteä."
"Pariisiin on menossa juna viisitoista yli kaksitoista.
Voimme mennä sillä."
"Osta sinä liput.
Minä menen kotiin pakkaamaan laukkuni."
"Älä viivy kauan."
"Isä, he ovat päättäneet mennä naimisiin.
Emmekö voisi hyväksyä sitä?"
"En halua enää koskaan nähdä häntä."
"Onko hänellä rahaa?"
"Ole kiltti, sano hänelle näkemiin ennen kuin hän lähtee."
"Jean, sano näkemiin isällesi."
"Lääkäri, nopeasti!"
"Jean, etkö ole vielä lähtenyt?"
"Sinäkö siellä, Marie? On tapahtunut jotain kauheaa.
Meidän täytyy siirtää matkaamme."
"Odota hetki."
Vuotta myöhemmin lumoavassa Pariisissa,
jossa onni on häilyväistä
ja jossa nainen pelaa uhkapeliä elämällä.
Pierre Revel, joutilas herrasmies,
jonka oikut ovat tehneet ja tuhonneet monen naisen uran.
Marie St. Clair, päässyt ikävästä kylästä Pariisin iloihin.
"Pariisin rikkain poikamies."
"Kuka tuo nainen on?"
"Yksi Pariisin rikkaimmista vanhoistapiioista."
"Entä mies hänen seurassaan?"
Pierre Revel tekee syömisestä taiteen samalla lailla kuin elämästään.
"Nuo parfymoidut nenäliinat saavat keittiöni löyhkäämään."
Tryffelit sampanjassa:
Huom. Tryffelit kaivaa maasta sika.
Ne ovat sikojen ja herrasmiesten herkkua.
Aikaisin seuraavana aamuna
Marie St. Clairin asunto.
Ystävätär Fifi, nuori ja eloisa, eläen kuten nuoriso yleensä.
"Marie, senkin laiskimus."
"Nouse ylös. Tuhlata nyt aikaansa vuoteessa!"
"Miksi sinä olet noussut niin aikaisin?"
"En ole nukkunut ollenkaan."
Pierre Revelin työhuone.
KIHLAJAISILMOITUS
Liitto yhdistää kaksi suurta omaisuutta
"Eikö tämä mutkista asioita?"
"Entä toinen rouva?"
"Soita hänelle."
"Kenelle?"
"Toiselle rouvalle."
"Huomenta, rakas, tuletko illalla syömään kanssani?"
"Mielelläni."
"Hän ei tiedä vielä."
Paulette, toinen ystävätär.
"Onko Marie nähnyt tämän?"
"No, sellaista on elämä."
"Älä välitä, kultaseni. Kyllä kaikki vielä järjestyy."
"Aivan turhaa, Pierre, en voi lähteä ulos tänä iltana."
"Olen liian masentunut."
"Et kai vain tuon takia?"
"Se ei muuta mitään välillämme. Jatkamme samalla tavalla."
"Kuinka voit puhua tuolla tavoin?"
"Nähdään huomenna, kun olet paremmalla päällä. Hyvää iltaa."
Sinä iltana Latinalaiskorttelissa.
"Hei, Marie. Olen erään ystäväni ateljeessa.
Etkö tulisi tänne?"
"Mitä siellä tapahtuu?"
"Vietämme vain pieniä juhlia muutaman ystävän kanssa."
"Löydät sen helposti.
Ateljee on joko oikealla tai vasemmalla, en nyt muista."
"Kas vain."
Aika vieroittaa intiimit ystävät ja muodollisuus
peittää todelliset tunteet.
"Oletpa sinä kaunis."
"Näen sinusta tulleen aikamoisen taiteilijan."
"Se on sitten sovittu, sinä maalaat muotokuvani?"
"Tässä on osoitteeni.
Jos käyt huomenna, voimme sopia muotokuvan yksityiskohdista."
Seuraavana aamuna.
"Haluaisin tulla maalatuksi tässä puvussa."
"Jean, miksi kannat surunauhaa?"
"Isäni on kuollut."
"Milloin hän kuoli?"
"Sinä yönä kun sinä lähdit."
"Kysykää herralta viereisessä huoneessa,
haluaisiko hän makeisia."
"Miksi yrittäisin selittää? Et kuitenkaan ymmärtäisi."
"Päättelet asioita nopeasti, ymmärrän täysin."
"Olet liian älykäs."
"Mutta, ole varovainen."
"Valitsemme siis hopeapuvun?"
Ja päivien kuluessa
Marien muotokuva valmistui.
"Etkö sinä ole väsynyt?"
"Lupasit olla katsomatta taulua ennen kuin se on valmis."
"Miksi muistuttaa menneestä?"
"Koska tunsin sinut paremmin silloin."
"Minä rakastan sinua, Marie, rakastan kaikesta huolimatta."
"Voimme mennä naimisiin ja aloittaa uuden elämän."
Marie St. Clairillä on pulmallista pohdiskeltavaa:
avioliitto vai ylellisyys?
"Ei tästä tule mitään, emme voi elää tällä tavalla."
"Eivät asiat ole niin huonosti, sinullahan on kaikkea."
"Ei kaikkea."
"Pieni naisparka."
"Pulmasi on, ettet tiedä mitä todella haluat!"
"Haluan oikean kodin, lapsia ja miehen kunnioitusta."
"Et koskaan ota minua vakavasti."
"No, mikä nyt on hätänä?"
"Olen hyvin onneton. Mitä minä saan elämältä? En mitään."
"Idiootti!"
"Miksi sinä kiukuttelet, mitä tämä tarkoittaa?"
"Se tarkoittaa meidän eroamme."
"Kuka se on? Tämä nuori taitelijako?"
"Ei sillä ole väliä kuka,
hän rakastaa minua ja aikoo mennä kanssani naimisiin."
"Rakastatko sinä häntä?"
"Kyllä."
"Valehtelija."
"Minä rakastan häntä."
"Nähdään huomenillalla, mennään illalliselle.
"Et enää koskaan näe minua."
"Hyvä on, soita minulle joskus."
Ikuinen pulma. Äiti ja poika.
"Hyvä on, en mene hänen kanssaan naimisiin,
joten älä enää jankuta."
"En muuten välittäisi, mutta on kyseessä hänenlaisensa nainen."
"Sanoin sinulle, etten mene hänen kanssaan naimisiin."
"Ajattelen vain sinun tulevaisuuttasi."
"Niin, ajattelet tulevaisuuttani, kun se koskettaa omaasi."
"Miksi olet noin poissa tolaltasi?"
"Uskot liian helposti, äiti, en tietenkään mene naimisiin."
"Mutta ehdotit sitä hänelle."
"Niin, heikkona hetkenä."
"Ehkä olet oikeassa. Se oli hetken heikkoustila."
"Älä ole naurettava."
Sinä iltana Pierre Revel lohduttautuu Marien ystävän seurassa.
"Tuolla on Pierre Pauletten kanssa."
"Ja hän kutsuu itseänsä Marien ystäväksi."
"Viekää neiti kotiinsa. Minä kävelen."
Ja sinä iltana Marie lohduttaa itseänsä.
"Hän on vieläkin ulkona, madam."
"Therese, soita hänelle."
"Soita hänelle."
"Soititko sinä?"
"En, soititko sinä?"
"Lopetetaan nämä tyhmyydet. Koska tapaan sinut?"
"Et rakasta minua enää."
"Huomenillalla illalliselle?"
"Kiinni veti. Hyvää yötä, rakas.
Seuraavana aamuna.
"Kultaseni, minulla on niin paljon kerrottavaa."
"Kuka olikaan Pierren kanssa eilen illalla?
Tuo kirottu Paulette."
"Ja hän kutsuu itseänsä ystäväksi, senkin petollinen."
"Et hiiskahda sanaakaan eilisillasta."
"Hän haluaa, että syömme yhdessä tänä iltana,
mutta olen niin huolissani Mariesta."
"Arvaa mitä hän sanoi? He syövät yhdessä tänäkin iltana."
"Mihin aikaan menemme syömään illalla, rakas?"
"Puoli kahdeksalta."
"Oletko varma, ettet ole jo varattu?"
"Minun täytyy lähteä."
"Näkemiin, kultaseni."
Tunnit kuluvat,
katumus ja epätoivo saavat vallan Jean Milletistä.
"Näytät väsyneeltä, kultaseni, älä viivy myöhään."
"En tiedä millä tuulella sinä hauskuutat eniten."
Marie, minun on nähtävä sinut vielä viimeisen kerran. Jean
"Kuollut."
"Pojallenne sattui vakava onnettomuus
ja teidän on valmistauduttava pahimpaan."
"Minkä ikäinen poikanne oli?"
"Asuiko hän vakituisesti Pariisissa?"
"Missä emäntäsi on?"
"Hän lähti poikanne ateljeelle, madam."
Aika parantaa ja kokemus opettaa,
että onnen salaisuus löytyy muiden palvelemisesta.
"Äiti, pappi tulee!"
"Huomaan teidän saaneen taas perheenlisäystä."
"Nuori nainen, koska menette naimisiin ja hankitte omia lapsia?"
VALTATIE N.19 PARIISI 90 km.
"Itse asiassa, mitäköhän Marie St. Clairistä tuli?"